Ok, er du klar for dette?
-Så klar jeg blir. -Ok, tut og kjør.
La oss spille Hvem vil bli millionær?
Hvem skrev frasen ''Ingen mann er en øy''?
John Donne? John Milton?
John F. Kennedy?
Jon Bon Jovi?
Jon Bon Jovi. Altfor enkelt.
Og om jeg tør si det, sludder og vås.
Etter min mening er alle menn øyer.
Og dessuten er det tid for å være en nå.
Dette er en øytid.
For hundre år siden var man avhengig av andre.
Ingen hadde TV, CD-er, DVD-er eller videofilmer...
eller egne espressomaskiner.
Faktisk hadde de ikke noe stilig.
Mens man nå...
kan skape sitt eget lille øyparadis.
Med rette forsyninger og rett innstilling...
kan man være solbrun, tropisk, en magnet...
for unge, svenske turister.
Hei, det er Kristina. Jeg har ikke hørt fra deg.
Sist helg var fantastisk. Ring meg, da, ok? Ha det.
Og jeg liker å se på meg selv som en slik øy.
Jeg innbiller meg at jeg er ganske kul.
Jeg forestiller meg at jeg er Ibiza.
Det fantes mennesker der ute som levde et lykkelig liv.
Jeg begynte å innse at jeg ikke var ett av dem.
Jeg passet bare ikke inn.
Ikke på den gamle skolen min.
Og helt klart ikke på den nye.
Jeg hørte at noen fikk undervisning av foreldrene hjemme.
Mamma kunne ikke det, med mindre jeg betalte henne.
Det var nemlig bare hun og jeg. Og hun gikk på jobb.
Hun tjente 400 pund i uken.
Hvordan kunne jeg skaffe så mye penger?
Kanskje om jeg var som han filmgutten, Haley Joel Osment...
så kunne jeg betale så mye.
Men hvis det innebar å være god i drama, glem det.
Jeg var fæl i drama.
Jeg hatet å stå foran mennesker.
Dermed var jeg i praksis tvunget til å gå på skolen.
Det leie er at i likhet med enhver øyboer...
så måtte jeg av og til besøke fastlandet.
Dette er Imogene. Du kan holde henne om du vil.
Det er... Ok, da.
Ja. Har henne. Nydelig.
Ja, hun er en fryd, ikke sant?
Jeg vet det. Ikke sant?
Ærlig talt er jeg ikke flink med henne.
Best du tar henne.
Hun kunne ha vært din om du tok deg sammen.
Bare tenk på det, ja.
Det ser virkelig fint ut her.
Barney, Barney, Barney.
Hils på Will, Barney.
Nå igjen. Det er Antikrist.
Hallo, Barney. Står til?
-Han har det bra. -Ja.
Og hva med deg, Will? Tenkt å få din egen familie snart?
Jeg ville heller spist en bleie.
Egentlig ikke. Jeg trives slik det er.
Vær så snill, Will.
Hva skal det bety? ''Vær så snill'' hva?
Se på deg selv.
Du er 38 og har aldri vært i jobb...
eller et forhold som varte lenger enn to måneder.
Jeg ville ikke si det sto bra til.
Jeg ville si du var en katastrofe.
Hva er meningen med livet ditt?
Pokker heller.
Du har rett. Det er nok ingen mening med livet mitt...
men takk for at du nevnte det.
Grunnen til at vi ville du skulle komme i dag, var at vi ville spørre deg...
om du kunne tenke deg å være Imogenes fadder?
-Seriøst? -Seriøst.
Jeg er virkelig rørt.
Men dette må være en spøk.
Jeg kan ikke tenke meg noen verre fadder for lmogene.
Dere kjenner meg. Jeg vil miste henne under dåpen.
Jeg vil glemme bursdagene hennes til hun blir 18. Da vil jeg skjenke henne full...
og muligens, la oss innse det, på sett og vis prøve meg på henne.
Jeg mener, ærlig talt, det er et svært, svært dårlig valg.
Det vet vi, jeg trodde bare du hadde skjulte sider.
Nei. Der har du alltid tatt feil.
Jeg er faktisk så overfladisk.
Her er vi.
Du trenger ikke følge meg til skolen lenger, mamma.
Jeg kan veien nå.
Men hva om jeg liker å følge deg til skolen?
Nettopp.
Hvem er du?
Jeg er meg.
Og hva er du ikke?
En sau.
Nettopp. Og hva sier en sau?
Marcus?
Jeg er glad i deg.
Se.
Glad i deg også.
"Jeg er glad i deg, Marcus!"
"Glad i deg!"
Se på ham!
Selv om jeg ikke kunne ta imot tilbudet...
om å bli barnets fadder...
lot jeg dem koble meg med Angie, en ganske pen kollega av Christine.
Imidlertid hadde de glemt å fortelle én ting.
Det er noe du ikke vet om meg.
Å ja?
Noe spennende?
Skulle tro det, ja.
Jeg har en tre år gammel gutt.
Jeg ønsket å kaste inn servietten, velte bordet og løpe.
Strålende. Jeg elsker barn.
Ja. Jeg liker å leke med dem.
Gjøre barnesaker.
Jeg ville ha vært skuffet om du ikke hadde barn.
Hvorfor sier du det?
Hvem vet?
Hovedsakelig fordi det låt glatt og vinnende.
Fordi jeg er så glad i barn. De er så flotte.
Hva i huleste er du sier, idiot?
Hun kan umulig tro dette visvaset.
Men hun trodde visvaset mitt.
Og de neste ukene var jeg plutselig Will den gode.
Gutten likte meg, mest fordi jeg første gang jeg så ham...
tok ham med i dyreparken og holdt ham opp-ned etter anklene.
Skulle ønske det var så enkelt med ekte mennesker.
Du er genial.
Jeg innså at blant enslige mødre...
særlig de som var blitt såret...
og til slutt forlatt av barnefaren, ble man i forhold...
Du er et flott menneske.
Nei, det er jeg ikke.
Men det var slitsomt å være flott hele tiden.
Omsider begynte jeg å lure på om Angie var akkurat den jeg ønsket.
For eksempel var hun sen til den nye IMAX-filmen fordi barnevakten ikke kom.
-Jeg beklager virkelig. -Det går bra.
Det irriterte meg.
-Er du ok? -Ja.
Og det var større problemer.
Hun kunne ikke bo hos meg, og hun hadde verken DVD, satellitt eller kabel.
Så det endte alltid med at vi så en elendig TV-film om et barn med blodkreft.
Jeg er redd det ikke er noe å gjøre med.
Å, Gud, NeiI Vær så snill, neiI
Jeg måtte gjøre det slutt.
Men som Will den gode...
likte jeg ikke å gå tilbake til min vante rolle som Will den ustadige, avstumpede dritten.
Unnskyld?
Slår du opp med meg? Din...
egosentriske drittsekk.
Utrolig at jeg har kastet bort så mye tid på deg!
Din elendige, overfladiske taper.
Will...
Og så skjedde det noe magisk.
Unnskyld.
Jeg er ikke sikker på om dette går så bra. Det er ikke deg.
Du har vært flott. Det er meg.
Mitt forhold til Louie og faren hans.
Jeg er ikke klar for å innlede et nytt forhold.
Ja.
Jeg er så lei meg.
Jeg tror jeg forstår.
Du er en flott mann, Will.
Jeg har aldri sett en kvinne gråte uten at jeg følte meg ansvarlig før.
Hun ønsket til og med min tilgivelse. Jeg følte meg storartet.
Du har ingenting å være lei deg for. Ærlig talt.
Så det var slutten på Angie, men begynnelsen på noe helt nytt.
Enslige mødre.
Hvorfor hadde ingen fortalt meg om dem før?
Lidenskapelig sex, mye næring til egoet og avskjed uten skyldfølelse.
Det må finnes tusenvis som bare venter på en hyggelig fyr å ligge med og slå opp med.
Fantastiske, sexy, herlige enslige mødre.
Kan jeg få Chokos-frokost?
Nei, det er ikke søndag.
Gråtingen hadde begynt igjen. Og den skremte meg...
fordi nå kom den om morgenen.
Hun hadde aldri gjort det før.
Jeg forsto det ikke. Ingen var død.
Hun jobbet som musikkterapeut, som er en slags lærer for syke barn.
Så det var rikelig med penger til mat og alt.
Skal jeg ordne min egen frokost?
Nei, jeg gjør det.
Så, gleder du deg til skolen i dag?
I dag må dere flytte...
kommaet når dere ganger med ti...
hundre og tusen.
"Må bare rynke på pannen
"Regnvær og mandager gjør meg alltid deprimert"
Tusen takk, Marcus.
Hei, Nicky. Hei, Mark.
-Skal dere på dataklubben senere? -Jeg vet ikke. Marcus...
Madonna! Kom igjen, syng for oss!
Du ville like det, vel?
Spice Girls eller noe. Tre av dem.
Ja. Hei, Spice Girls.
Du fikk meg til å miste fotballen min.
Marcus, vi ønsker egentlig ikke å være sammen med deg mer.
-Hvorfor ikke? -På grunn av dem.
-De har ikke noe med meg å gjøre. -Jo.
Vi hadde aldri problemer med dem før vi begynte å gå sammen med deg.
Nå skjer det hver eneste dag.
Dessuten syns alle at du er rar.
Men bare litt.
Ok.
Ha det.
Sånn var det.
Jeg hadde det grusomt, både hjemme og på skolen.
Det var greit å finne ut at enslige mødre var fremtiden...
men sannheten var at jeg ikke hadde numrene deres.
-Hei, pappa. -Hei.
Hvor oppholdt de seg?
EFAS - ENSLIGE FORELDRE ALENE SAMMEN
FREDAGER KL 14.00 I WOODBRIDGE KAPELL
Jeg er alenepappa til en to år gammel gutt.
EFAS.
Dette var spennende.
En potensiell gullgruve av enslige mødre.
Jeg kunne se de vakre skapningene drikke seg sørpe fulle...
glemme sine problemer, klare til å slå seg løs.
Det var da jeg var sju måneder på vei.
Da jeg fødte, var han på Mallorca med en annen kvinne.
Ikke engang den samme han bedro meg med i utgangspunktet.
For min del var det uken før fødselen.
Han sa jeg hadde blitt for tjukk.
Min sto i med sekretæren.
For en klisjé.
Jeg skal si deg én ting: Menn er drittsekker.
Etter ti minutter...
ønsket jeg å kappe av min egen penis med en kjøkkenkniv.
Meg.
Ja.
Jeg har en toåring. Ned.
Han har blå øyne og sandfarget hår...
og han er rundt 68 cm høy.
Og moren forlot meg.
-Sier du det? -Ja.
Ja, jeg mener, det var selvsagt et stort sjokk...
fordi vi var så lykkelige, om dere forstår.
Sandras nevrologipraksis var nystartet...
og så en dag var koffertene hennes pakket, og bestevennen min ventet utenfor...
i Ferrarien sin.
Ja. Modenaen, vet du.
Den med kompressormotor som man kan se gjennom bakvinduet?
-Du ble altså vraket? -Ja.
Får jeg spørre om eksen din treffer Ned av og til?
Beklager, jeg oppfattet ikke navnet.
Suzie.
Hun ser ikke stort til ham, nei.
Hvordan takler han det?
Han er en flink liten gutt.
Veldig tapper.
De er utrolig ressurssterke, ikke sant?
Her om dagen tenkte jeg på eksen.
Han krøp opp i fanget, la de små blubbearmene rundt halsen min og sa:
"Hold ut du, pappa.''
Det er utrolig for en toåring!
Er det?
Ja, han er veldig spesiell. Veldig spesiell.
Av og til tenker jeg at det er han som tar seg av meg.
Lærer meg skikk og bruk.
Unnskyld.
Takk.
Jøss, for en opptreden! Jeg narret til og med meg selv.
Sånn, ja. Går det bra?
Ja. Utmerket, takk.
-Stoler du på meg? -Selvsagt.
Og på slutten av kvelden hadde jeg ordnet en date.
Enslige foreldre alene sammen!
Alle for én og én for alle!
Problemet var at jeg også hadde en innbilt to år gammel sønn.
Daten var en EFAS-piknik i Regents Park, hvor alle tok med barna.
Ned ble forhindret.
Moren hans hadde hentet ham i siste øyeblikk.
-Så synd. -Ja.
Beklager.
-La meg ta den. -Dette er forresten Megan.
Hallo, Megan.
En venn av meg fra EFAS føler seg ikke bra...
så jeg sa vi kunne ta med hennes barn også på piknik.
-Er det i orden? -Ja.
Jo flere, jo bedre. Jepp.
Kom igjen, slappfisk!
Jeg hatet de EFAS-folkene.
Mammas venn Suzie var grei, men nå var det den dusten som ville ha seg med henne.
Marcus, Will. Will, Marcus.
Hei, der.
Flott.
Hopp inn, alle sammen. Se hva Ned har gjort med bilsetet.
Så synd han ikke kunne komme.
Hva driver du med, da?
Jeg?
Det var allerede for mye løgn å holde styr på, så jeg sa sannheten.
-Ingenting. -Men før da.
-Mener du før jeg gjorde ingenting? -Ja.
Jeg gjorde ingenting.
Har du aldri jobbet?
En og annen dag innimellom, men nei.
Sprøtt, ikke sant?
Det er...
Strålende.
Milde himmel, jeg måtte si det som det var.
Det som skjedde var at faren min skrev en sang...
i 1958, og det er en ganske populær sang...
og jeg lever i bunn og grunn av royalty fra den.
Du vet Michael Jackson?
Han tjener 1 000 000 pund i minuttet.
Det er 60 000 000 pund i timen.
Jeg tjener ikke 1 000 000 i minuttet.
-Ikke i nærheten. -Hvor mye, da?
Marcus!
Jeg begynte å lure på om jeg ville bli hengende med denne rare ungen hele dagen.
Hvilken sang er det, da?
Kan du leve av den, må vi ha hørt om den.
Det er "Nissens superslede".
Vær så snill å ikke synge den.
"Se hvem som kommer rundt svingen Det er Nissen og reinsdyrene med sleden
"Med et hå, hå, hå og en hei, hei, hei, Det er Nissens superslede"
Jeg regner med at folk gjør det hele tiden.
Nei, jeg tror dere to er de første.
Unnskyld. Jeg forstår ikke. Hvordan kan du tjene penger på den?
Må julebukkene betale deg ti prosent?
Det burde de, men det er ikke alltid så lett å få tak i de små rakkerne.
Hvor ofte passer du på ham, da? Marcus.
En gang imellom.
Moren hans er litt utenfor av og til.
Du sier utenfor, jeg sier gal.
Hun er ikke gal, Marcus. Hun trenger bare å slappe av en helg.
Vi har en trivelig piknik, og når du kommer hjem, er hun uthvilt.
Milde himmel! Hva svarte er det?
Mammas hjemmelagde brød.
Det ser ganske godt ut.
Nei, det er det ikke. Det er sunt.
Du savner ham, ikke sant?
Hvem?
Ned!
Ja.
Ja, veldig.
Han ville ha elsket dette.
Jeg tror jeg drepte en and.
Jeg prøvde bare å mate den.
Hva er det i vannet ved siden av den?
Er det din mors brød?
Du behøvde ikke kaste hele brødet. Det ville ha drept meg.
Var det du som kastet de svære brødene på endene?
Ja, men jeg har stanset ham nå.
Du vet, gutter er gutter og alt det der.
Han drepte den.
Nei. Beklager, jeg misforsto. Anden var død allerede.
Han kastet brød for å få den til å synke...
fordi Megan her ble lei seg.
Marcus ville ikke drepe en and. Ville du, Marcus?
Nei. Jeg elsker ender. Det er mitt favorittdyr nest etter delfiner.
De kan drepe hai med nesen.
Jeg får vasse uti og hente den.
Jeg håper ikke det er en slags epidemi.
Jeg tror vi slapp unna der, kompis.
Ja. Vel.
Marcus?
Mamma.
Den dagen, Død and-dagen, var da det hele begynte.
Han der Will bare fulgte oss inn, og jeg nektet ham ikke.
Etterpå innså jeg at det var umulig å være nervøs akkurat da...
fordi akkurat da visste jeg ikke at det var noe å være nervøs for.
Men så satte jeg nøkkelen i låsen, åpnet døren...
Er du påkledd?
Og en ny del av livet mitt tok til.
Pang!
Jøssenavn.
Milde himmel.
-Will, ring etter en ambulanse. -Marcus, hvor er telefonen?
Hvor er telefonen, kompis?
Det var fryktelig. Fryktelig.
Men å kjøre fort etter ambulansen var fantastisk.
Hun er da våken.
Hun var ok i ambulansen.
Hun spurte etter deg.
Så hyggelig av henne.
Du vet at dette ikke har noe med deg å gjøre, ikke sant?
Jeg mener, det er ikke din skyld at hun...
Det er ikke din skyld at hun er her. Ikke sant, Will?
Jo, det stemmer.
Jeg henter litt vann til deg.
-Jeg kan hente det. -Nei, det går bra.
Det går bra med din mor.
Det gjør vel det.
Men det er vel ikke poenget?
Så du er redd for at hun skal prøve igjen?
Bare ti still, ok?
Vær så god, varmt og dødt.
Er du her med Fiona Brewer?
Jeg er Suzie, en venninne.
Dette er Marcus og Will.
Hun kommer seg, men vi beholder henne her over natten.
Jeg henter et samtykkeskjema til frøken Brewer, slik at gutten kan være hos dere i natt.
Ja visst.
Hos meg eller deg?
Unnskyld.
Ok.
-Jeg må tilbake til Ned, tror jeg. -Jeg tar den.
Greit.
Alt i alt hadde dette vært interessant.
Jeg ringer.
Men jeg ville ikke gjøre det hver kveld.
Ses snart.
Saken er at en persons liv er som et fjernsynsprogram.
Jeg hadde hovedrollen i Historien om Will.
Og Historien om Will var ikke noe ensembledrama.
Gjestene kom og gikk, mens jeg var fast innslag.
Det kom an på meg og bare meg.
Hvis moren til Marcus ikke taklet sitt eget program...
om seertallene raste, var det trist, men det var hennes problem.
Omsider ble disse enslige mødre-greiene litt for komplisert for meg.
Jeg fikk brevet. Takk.
Milde himmel. Det hadde jeg glemt.
Glemte du det?
Glemte du et selvmordsbrev?
Jeg regnet ikke med at jeg måtte huske det, gjorde jeg vel?
Leste du at jeg alltid vil elske deg?
Det er litt vanskelig for deg å elske meg når du er død, vel?
Beklager.
Jeg kan skjønne hvorfor du er sint, Marcus.
Jeg føler meg ikke slik jeg gjorde i går, om det hjelper noe.
Hva?
Er alt bare borte? Alt det?
Nei, men...
i øyeblikket føler jeg meg bedre.
"I øyeblikket" hjelper ikke meg.
Jeg ser at du føler deg bedre i øyeblikket. Du satte nettopp over kjelen.
Men hva skjer når du har drukket opp teen? Hva skjer når jeg går på skolen igjen?
-Jeg kan ikke passe på deg hele tiden. -Jeg vet det.
Vi må passe på hverandre. Vi to.
Med ett forsto jeg at to mennesker ikke er nok.
Man trenger støtte.
Er man bare to, og den ene går utfor stupet...
står man igjen alene.
To er ikke et stort nok tall.
Man trenger minst tre.
-Tre hva? -Ingenting.
Men jeg fikk en glimrende idé.
Det viktige med å være øyboer er å være sin egen aktivitetsleder.
Nøkkelen er å dele en dag i tidsenheter...
på ikke mer enn 30 minutter.
Hele timer kan bli litt overveldende...
og de fleste aktiviteter tar rundt en halvtime.
Å bade: Én enhet.
Å se på Countdown...
Én enhet.
Web-baserte forundersøkelser.
www.modellermedgjennomsiktigetopper
To enheter.
Trene: Tre enheter.
Rufse til håret omhyggelig: Fire enheter.
Det er utrolig hvordan dagen fylles opp.
Jeg lurer ærlig talt ofte på...
om jeg egentlig ville hatt tid til en jobb.
Hvordan klarer folk å presse dem inn?
Hallo, Will her.
-Det er Marcus. -Unnskyld?
Det er Marcus.
Marcus?
Marcus. Hei.
Hvordan fikk du nummeret mitt?
Av Suzie.
Jeg tenkte kanskje du ville ta meg med ut på lørdag.
Og hvorfor tenkte du det, Marcus?
Suzie sa vi likte hverandre.
-Gjorde hun? -Ja.
-Og du sa: "Ses snart.'' -Hva sa jeg?
''Ses snart.''
Den kvelden du slapp oss av. Husker du? Du sa: "Ses snart.''
Dette er virkelig snart, Marcus.
Saken er at livet mitt er litt hektisk for øyeblikket, kompis.
Hvorfor? Jeg trodde ikke du gjorde noe.
Jeg har Ned og sånt å ta meg av.
Faktisk skulle jeg vært av sted til førskolen nå.
Hva er det for bråk?
Det er en gressklipper.
Så rent tidsmessig er det ikke...
Bare hold linjen et øyeblikk.
Vent et øyeblikk. Takk.
Men så tenkte jeg: ''Hvorfor ikke?''
Hvorfor ikke ta med den stakkars lille kladden?
Jeg kunne være onkel Will. Kule onkel Will, barnas konge.
Ok, Marcus. Det er en avtale.
Jeg blir med om du tar med mamma også.
Hun er blakk, så enten må vi finne et billig sted eller så får du spandere.
Ikke gå rundt grøten, Marcus.
Nei, hvorfor det? Vi er fattige. Du er rik. Du betaler.
Ta med gutten din om du vil.
Det er sjenerøst.
Greit. Kom rundt 12.30 eller noe.
Vet du hvor vi bor?
Leilighet 2, Craysfield Road 31, Islington, London, N12SF.
England, verden, universet.
-Ja. -Marcus?
Hvordan står det til, Fiona?
-Jeg mener, hvordan føler du deg? -Magen er bra.
Flott.
Jeg må visst likevel være litt rar.
Slikt forsvinner vel ikke bare over natten?
Nei.
Hvis mamma ville gifte seg med Will, måtte hun kutte ut slike vitser.
Hun så da godt ut.
Hun tok den lodne genseren...
og øreringene hun fikk fra venninnen som dro til Zimbabwe.
Gutten trodde visst det var en slags date.
Moren hans var helt klart tullerusk...
og antrekket minnet om Den avskyelige snømannen.
Best at dette gikk fort. Vi skulle iallfall ikke ha noen forrett.
Jeg tar artisjokk til forrett.
Så tar jeg soppeomelett med pommes frites og cola.
-Jeg tar vegetartallerkenen. -Vi er vegetarianere.
Ikke til å tro.
Biffburger, takk.
Dette gikk riktig så bra.
Jeg lurte på om vi skulle flytte inn til Will eller til et nytt sted.
"Jeg hørte han sang en bra sang
"Jeg hørte han hadde stil"
Jeg visste selvsagt at sangen ikke kunne vare evig...
at jeg snart ville være hjemme, godt under dynen.
Jeg visste det, men jeg klarte ikke å føle det.
"Og der var han, denne unge gutten"
Jeg må ha vært sprø. Alt jeg ønsket var en date med Suzie.
Dette var straffen min.
"Spilte min smerte med fingrene"
Det verste var da de lukket øynene.
"Drepte meg sakte med sin sang
"Drepte meg sakte"
Kom og syng med oss, Will.
Jeg burde virkelig komme av sted. Takk.
Det er problemet med godhet. Man må mene det.
Man må mene det for å hjelpe noen.
Som den gangen jeg skulle hjelpe til ved et suppekjøkken...
og nesten klarte det.
Eller i Amnesty International.
Visste du at i Burma får man sju år i fengsel for å fortelle vitser?
Neste gang du ler, tenk på Pa Pa Lay, den burmesiske standup-komikeren.
Vi er på et kritisk stadium i vår kamp for menneskerett...
som har blitt grovt overtrampet av den styrende juntaen.
Vi trenger din støtte.
Sammen kan vi få til noe...
Du tuller. Og hva sier kjæresten din om det?
Vent litt. Sier du at du ikke har noen kjæreste?
Snakk om brudd på menneskerettene.
Sier du det? Er du i badet nå?
Man må mene det for å hjelpe noen.
Fiona mente Killing Me Softly.
Killing Me Softly betydde noe for henne, og se hva som skjedde med henne.
Jeg betydde ingenting, om noe, for noen.
Jeg visste at det sikret meg et langt, depresjonsfritt liv.
Likevel hadde jeg en pussig følelse de neste dagene.
Som et nærvær som satt på lur i bakhodet.
Og jeg likte det ikke.
Du har ikke noe barn, har du vel?
Hva?
Du har ikke noe barn, har du vel?
Klart jeg har! Hva snakker du om?
Det har du ikke.
Jeg har holdt øye med deg, og du har ikke noe barn.
-Hva bryr det deg, uansett? -Ingenting.
Bortsett fra at du har løyet for meg, min mor og min mors venn.
-Kan jeg komme inn? -Nei.
Hvorfor?
Jeg er opptatt.
-Hva gjør du? -Jeg ser på TV.
Jeg kunne se sammen med deg om du vil.
Det er snilt av deg...
men jeg klarer meg vanligvis selv, takk.
Har du ikke lekser å gjøre eller noe?
-Vil du hjelpe? -Det var ikke det.
Hvorfor går du ikke hjem og gjør lekser?
La oss gjøre en avtale.
Jeg forteller ingen at du ikke har barn hvis du går ut med mamma.
Vil du at din mor skal gå ut med en som meg?
Du er ikke så ille.
Jeg mener, du løy, men bortsett fra det virker du grei nok.
Og hun er trist. Jeg tror hun ønsker en kjæreste.
Jeg kan ikke bare gå ut med noen...
fordi du ønsker det. Jeg måtte like personen også.
-Hva er galt med henne? -Ingenting, det er bare systemet.
Det er slik det... Jeg snakker ikke om dette med deg.
Bare stikk.
Ok. Men jeg kommer tilbake.
Jeg er virkelig redd!
Det var det beste jeg kunne finne på: ''Jeg er redd.''
Men faktisk var jeg det.
Ok, det er nok. Ha det, Tim.
-Ha det, Jill. Ha det, Carol. -Ha det.
Og fra meg, arrivederci. Ha det.
Takk. Vi ses.
Hallo, alle sammen. Velkommen. Velkommen til Countdown.
Du husker i går, Carol, at jeg avslørte for hele landet...
at vår gjest Tom O'Connell...
-Ja. -At han skifter før hvert program.
Men han er slik en...
-Er det greit? -Ja.
En annen betydning av Hosta, tror jeg.
Ja, vel.
Oppkalt etter Heinrich Christian Funck, som også oppfant diskodans.
Ja. Jeg har alle kassettene hans.
Mamma, visste du alltid at jeg kom til å bli vegetarianer?
Ja, klart jeg gjorde.
Jeg bestemte meg ikke på en impuls fordi vi gikk tom for pølser.
Spurte du meg om jeg ville bli vegetarianer?
Da du ble født?
Jeg lager mat, og jeg vil ikke lage kjøtt.
Du må spise det jeg spiser.
Men du lar meg ikke gå på McDonald's heller.
Er dette et tidlig tenåringsopprør?
Jeg kan ikke hindre deg i å gå på McDonald's.
Jeg ville bare bli skuffet om du gjorde det.
Ta det med ro, mamma. Jeg skal ikke gå på McDonald's.
Etter noen få besøk virket det som Will følte at han måtte stille meg seriøse spørsmål.
Men jeg visste at han egentlig ville se Xena.
Hvordan står det til hjemme, da?
-Mener du mamma? -Ja.
Hun har det bra, takk.
Jeg mener, du vet hun er...
Ja, det vet jeg. Nei, ikke noe sånt.
Plager det deg ennå?
Om det plager meg?
Er du påkledd?
Hver dag.
Derfor kommer jeg hit, istedenfor å gå hjem.
Litt. Når jeg tenker over det.
Helvete heller.
Jeg vet ikke hvorfor han bannet slik, men jeg følte meg bedre.
Jeg følte meg ikke patetisk fordi jeg ble så redd.
Jeg ville ikke gjøre tabben med å spørre om Fiona igjen.
Marcus likte det tydeligvis ikke...
og dessverre kom jeg ikke på noe å si som ville være av verdi.
Han kunne snakke med Suzie eller en psykolog...
eller hvem som helst som fikk frem noe annet enn en obskønitet.
Pokker! Det kan ikke stemme.
Fankens 19. november.
Seks uker før jul, og allerede spilte de den.
Pappa?
Hvordan var din far?
Egentlig litt stakkarslig.
Han skrev en fillesang som viste seg å bli en kjempeslager...
og tilbrakte resten av livet med å prøve å skrive en bedre en.
Ønsker du å skrive sanger som han?
Er det det gitaren er til?
Nei.
Så den er bare til pynt?
Ja.
Jeg liker "Nissens superslede".
-Madonna! Kom hit! -Vi har noe. Kom hit!
-Han slipper unna, se! -Skynd dere, kom igjen!
På Pet Rescue i dag, den smarte røyskatten holder alle...
på tå hev i Somerset.
-Hva driver dere med? -Hvem er du?
Hvem jeg er?
Stikk av, det er hvem jeg er! Kom igjen, forsvinn!
Hvem var de, da?
Hvem?
Hva mener du med "Hvem?"
De som prøver å bygge inn godteri i skallen på deg.
Å, de.
Det er bare et par eldre barn. De har begynt å følge etter meg etter skolen.
Skjer dette ofte?
De har aldri kastet godteri før, det kom de nettopp på.
Jeg snakker ikke om godteriene. Barna prøver å drepe deg.
Ja, de mobber meg.
Om håret mitt, klærne mine, syngingen min og ting.
Og hva? Og synging?
Av og til synger jeg høyt uten å legge merke til det.
Det er ikke så lurt, vel?
Jeg sa jeg ikke la merke til det, ikke sant? Det bare skjer!
Jeg gjør det da ikke med vilje, vel? Jeg er ikke dum heller.
Mitt råd er at du holder deg unna folk. Prøv å gjøre deg usynlig.
Hvordan blir jeg usynlig?
Har du en usynlighetsmaskin på kjøkkenet?
Jeg tror ikke det.
Jeg prøver bare å ikke tenke på det.
Jeg skulle ønske det ikke skjedde, men sånn er livet, ikke sant?
Det er ikke noe jeg kan gjøre med det.
Nei.
Det er noe vi kan gjøre med det, Marcus.
Du blir med meg.
Jeg var redd han skulle ta meg med til rektors kontor.
Men i stedet gikk vi på handletur.
Jeg skjønner ikke.
Vi begynner med føttene dine.
Jeg kan ikke gjøre deg usynlig, men jeg kan få deg til å gli inn i mengden.
Jeg kan ikke knytte dem. De har sånne rare stroppeting.
Det kalles borrelås.
Det er en banebrytende ny teknologi.
For himmelens skyld. Det er ikke vanskelig.
Vent litt, det er visst litt vanskelig.
-Går det greit? -Ja, takk.
Ganske moteriktig, gammer'n din, ikke sant?
Sånn. Du syns du ser kul ut, ikke sant?
Vet ikke.
-Syns du jeg ser kul ut? -Ja, Marcus.
-Jeg syns du ser kul ut. -Ja.
Sånn, ja, nå har du ganglaget. Skikkelig kult.
Glimrende. Høy femmer. Ja.
Jeg ble plutselig overstrømmet av velvære.
Så det var dette folk hadde ment med naturlig rus.
Og den kostet bare 60 pund.
Jeg hadde gjort en ulykkelig gutt midlertidig lykkelig.
Og jeg hadde ikke noe å tjene på det.
Jeg ville ikke engang ligge med moren.
Marcus! Hva har skjedd med skoene dine?
De stjal dem.
Hvorfor ville noen stjele skoene dine?
Jeg innså at jeg måtte fortelle sannheten.
Problemet var at den ville medføre en rekke nye spørsmål.
Det var fine sko.
Det var bare vanlige, brune snøresko.
Nei, det var det ikke. Det var kule, nye joggesko.
Hvor fikk du kule, nye joggesko?
Hun hadde mange nye spørsmål.
Will kjøpte dem til meg.
Will?
-Fyren som tok oss med ut på lunsj? -Ja.
Han har liksom blitt vennen min.
Har han liksom blitt vennen din?
Hun gjentok stadig det siste jeg hadde sagt.
Bortsett fra at hun ropte det.
Jeg stikker innom ham etter skolen.
Du stikker innom ham etter skolen!
-Han har egentlig ikke noe barn. -Har han egentlig ikke noe barn?
Kan jeg spille dataspill nå?
Hvor bor han?
Han er ikke der nå. Han er ute på middag.
Christine hadde bedt meg ut på middag for en pepprat.
Du kommer til å ende opp barnløs og ensom.
Vi får krysse fingre for det, ja.
Du må være svært tapper.
Hvorfor det, Christine?
De fleste trenger noe i livet som kan holde dem ovenpå...
og du har absolutt ingenting.
Skremmer ikke det deg?
Vet dere hva dere vil ha?
Ja. Jeg tar biff...
Hva skal disse små teselskapene etter skolen bety?
Hei. Unnskyld? Hva sa du?
Jeg bare lurte på hvorfor en enslig, barnløs mann ønsker å være sammen...
med en 12 år gammel gutt hver dag?
Fortalte du ikke din mor at du har kommet på besøk?
-Jeg tror jeg glemte det. -Fortalt meg hva?
Hva gjør du med sønnen min?
Vent litt. Hva er det du insinuerer her?
-Jeg insinuerer ingenting. -Det tror jeg.
Du insinuerte at jeg har tuklet med sønnen din.
Jeg spør ganske enkelt hvorfor du har 12-åringer leiligheten din.
-Herregud! -Herregud!
Hva har du å si til ditt forsvar?
Vel?
Ikke "Vel?" meg!
Ikke "Vel?" meg om dette!
Han kommer ubedt hver kveld! Vet du hvorfor?
Han blir mobbet sønder og sammen på skolen! Og du har ingen anelse.
Du sender ham som et lam til slakting!
Han plukkes fra hverandre hver bidige dag, din sløve hippie!
Jeg tror du overdriver litt. Marcus har det fint.
Pussig. Will hadde forstått det, ikke mamma. Det skal liksom være omvendt.
Du har ikke vært så mye med barn.
Jeg har vært et barn! Jeg har gått på skolen.
Jeg vet forskjellen på en som er urolig og en som har det grusomt!
Se på ham, for himmelens skyld! Ikke beskyld meg for å overdrive.
-Dette fra en kvinne som forsøkte å... -Cowabunga!
-Hva feiler det deg? -Ingenting.
Jeg følte bare for å rope.
Jøss, for en familie.
Will, du forstyrrer de andre kundene.
Unnskyld. Jeg er ferdig.
-Ok, så du gjør ikke noe... -Hva?
Nei, det gjør jeg ikke!
Ta det med ro.
Jeg åpner ikke døren for Marcus mer, ok?
Det skal bli godt å bli kvitt dere begge.
Kom igjen. Stikk av.
Beklager.
Så det er det?
Du er ganske enkelt ute av livet hans.
Hva?
La oss si at du har rett og jeg tar feil.
La oss si at det er en hel masse...
som jeg ikke forstår, og som du ved et mirakel forstår.
Hva skal du gjøre med det?
Jeg skal ikke gjøre noe. Han er ikke min.
-Din egoistiske drittsekk. -Det er det jeg sier.
-Han setter alltid seg selv først. -Men jeg er alene.
Det er kun meg.
Jeg setter ikke meg selv først. Jeg har ingen andre.
Jo, det er det!
Du har Marcus. Du er involvert nå.
Han kommer hjem til deg hele tiden.
Du har kommet inn i livet hans for en grunn.
Du kan ikke stenge ham ute.
Du kan ikke stenge livet ute. "Ingen mann er en øy.''
-Hun har rett. -Ja, det har hun.
Nei, det har hun ikke!
Noen menn er øyer. Jeg er en øy!
Jeg er lbiza, for svarte!
Hva snakker du om?
Vil du komme på besøk til jul?
Nei, Marcus, jeg vil ikke komme til jul.
Jeg vil ikke tilbringe julen med frøken Selvmord og avkommet hennes.
Jeg mente at det man gjorde med julen...
var en slags ytring om ens ståsted i livet.
Jeg ville tilbringe denne julen slik jeg vanligvis gjorde.
Med å se på videofilmer og bli full og høy.
Før du kom, var jeg helt alene.
Det er ille å være alene.
Alene, ille.
Venn, bra.
Venn, bra!
Kom hit, da.
Den gode nyheten var at det ikke bare var meg, Fiona og Marcus.
Den dårlige nyheten var, vel...
Så du er Marcus' far.
Jeg er visst det. Og dette er kjæresten min Lindsey.
Og Lindseys mor.
Heisann.
-Takk, pappa. -Det er greit.
Jeg måtte gi gutten honnør.
Han kunne være entusiastisk over en virkelig elendig presang.
Jøss, en tamburin! Takk, mamma.
Er ikke den kul, Will?
Jo, den blir nok kjekk å ha.
Jeg så den og tenkte: "Denne er perfekt.''
Kanskje du kan opptre på den skolekonserten. Få i stand en popgruppe. Få noen venner.
Kanskje, mamma.
Når du synger, blir jeg så glad.
Takk, mamma.
Denne er fra meg.
Glimrende! Hva er det?
Det er en CD, Marcus.
Av Mystikal. De er kule. Du vil like dem.
Og hva slags musikk er Mystikal?
Det er en slags verdensmusikk.
''Shake Ya Ass.''
En slags rap.
"Sjeik Ya Ass"?
Er han marokkaner?
Jeg er redd vi ikke har CD-spiller.
Flott uansett.
Jeg vet dere ikke har CD-spiller, så jeg kjøpte en.
For en heldig gutt.
Se, mamma.
-Åpne din, Will. -Ok. Tusen takk.
Håndbok for ENSLIGE FORELDRE
-Marcus, er dette en spøk? -Ja.
Den er ikke verst.
Hei. Beklager at jeg er så sen!
-Har jeg gått glipp av noe? -Nei.
-God jul. -God jul!
Lenge siden sist.
Hvor er Megan?
Hos sin far. Hvor er Ned? Hos sin mor i julen?
Ja.
Nei. Jeg bør visst gå, eller hva?
Du kunne kle deg ut som julenisse, prøve å få deg med noen julebukker.
Er du profesjonell nisse?
Så flott!
Det var dråpen. Jeg stikker.
Tusen takk. Det var kjempefint.
Suzie har all rett til å gi uttrykk for sitt sinne.
Ja, og hun uttrykte det.
Nå har jeg rett til å stikke.
Mange takk. Ha det.
Vent!
Han er min venn. Jeg inviterte ham.
Jeg burde kunne si når han kan gå.
Jeg har ikke bedt Will om å gå, Marcus.
Suzie har all rett til å være sint, og hun forteller ham det.
Hun har rett.
Bare glem det, ok?
Han diktet bare opp et barn i noen uker.
Det er da ingenting. Hva så? Hvem bryr seg?
Skolebarn gjør verre ting hver dag!
Poenget er at Will gikk ut av skolen for lenge siden.
Han skulle ha vokst fra å dikte opp folk.
-Helt klart. -Dere rotter dere sammen mot ham.
Han har oppført seg bedre siden.
Han kjøpte joggesko til meg, lar meg komme til seg og vet hva barn trenger.
Hva? Kostbare sko og uanstendig musikk?
Er det noe du virkelig trenger, kan vi snakke om det.
Nei. Det er ingen diskusjon, det er en krangel som du alltid vinner.
-Bare si hva jeg skal gjøre. -Du må tenke selv!
Jeg tenker selv! Og jeg vil at Will skal bli!
Han er ikke den eneste som har gjort noe galt!
Hvordan traff vi hverandre? Fordi du...
Fordi du kastet et brød på en and og drepte den, i bunn og grunn.
Hva behager? Hva er dette med en and?
Skal vi ha and? Herlig!
Selvfølgelig skulle vi ikke ha and.
I stedet hadde vi nøttebrød med pastinakksaus.
Da jeg satt der, fikk jeg en merkelig følelse.
Jeg koste meg.
Jeg hadde egentlig aldri likt julen før.
Jeg måtte synge "Nissens superslede"...
foran mine berusede onkler og tanter...
bare for at mor skulle få hevn over far.
Men julen hos Marcus må jeg innrømme at gjorde meg...
varm og ør.
Jeg holdt den følelsen ansvarlig for det rare som skjedde etterpå.
For det første ble Marcus forelsket i en jente.
-Hallo. -Stikk av.
Og enda rarere var det at det gjorde jeg også.
Alt var Marcus' feil...
for når man først åpner døren for én, kan hvem som helst komme inn.
På nyttårsaften traff jeg Rachel.
Hun var interessant, smart og pen.
Og i rundt fem minutter overbeviste jeg henne om at jeg også var det.
...ting som politiske begivenheter.
Ok.
Jobber du med TV?
Om jeg jobber med TV? Nei.
-Alle andre gjør det. -Ja.
Jeg ser på TV.
Akkurat. Så du er mer foran enn i det.
-l det, ja. -Ja, jeg forstår, ja.
Det var tortur.
I fem minutter så jeg hvordan livet ville arte seg om jeg var det minste interessant.
Om jeg hadde noe å si, om jeg gjorde noe.
Men jeg gjorde ingenting.
Og om et halvt minutt ville hun forstå det og forsvinne over alle hauger.
Hva driver du med, da?
Jeg har på sett og vis fri for tiden.
-Høres bra ut, ja. -Ja.
Fri fra hva?
For å være helt ærlig, fri fra fri, faktisk.
Det interessante med meg er at jeg faktisk ikke gjør noe som helst.
-Gjør du ingenting? -Faktisk ikke.
-Ingenting. -Nei.
Det er...
Rachel, kjære.
Øst- eller vestkystrap?
Sånn, ja. Hun var borte. Det var ikke mer å si.
All rapmusikk låter likt for meg.
Eller var det?
Jeg kjenner en 12-åring som ville tatt livet av deg for å si det.
-Sier du det? -Ja.
-Samme her, så det er sagt. -Ja vel?
-Ja. Hva heter din? -Min?
Han heter Marcus.
Min heter Ali. Alistair.
Se der, ja.
Det var ingen løgn. Det var 100 prosent hennes antakelse.
Iallfall 50 prosent.
Jeg var i fantasiland igjen. Men denne gangen var det annerledes.
EFAS var for moro skyld. Dette var alvor. Jeg handlet i selvforsvar.
Vi avtalte at guttene skulle treffes.
Det vil si at vi avtalte at vi skulle treffes.
Enslige foreldre, alene sammen.
Godt nyttår!
Jeg var ille ute.
Og det var bare én som kunne hjelpe meg.
"Rist på rumpa, men se deg for Rist på rumpa, vis meg redskapen din
"Rist på rumpa, se deg for
-"Vis meg redskapen din" -Hva var det du sa til meg?
Du hørte meg, din lille slyngel av en snørrunge!
Unnskyld.
Jeg bare sang med på en sang av Mystikal.
Det er rap.
Liker du rap?
Litt.
Den er stort sett av svarte. De er sinte mesteparten av tiden.
Men av og til vil de bare ha sex.
Er du frekk?
For i så fall fiker jeg til deg.
Jeg er ikke frekk.
Jeg vet ikke engang hvordan man er frekk.
-Hva heter du? -Marcus.
Jeg heter Ellie.
Hei, Ellie. Hyggelig.
Ikke så kjapp. Jeg er ikke klar for fysisk kontakt. Før vi vet ordet av det har vi sex.
Og hvor vil det føre oss?
Og slutt å be fremmede om å riste på rumpa.
Ok, Ellie. Vi ses!
Hallo, kompis.
Jeg trenger litt hjelp av deg.
Hvorfor sa du at jeg var sønnen din?
Nei, jeg sa ikke det.
Jeg sa jo at hun bare misforsto.
Bare si det, da.
-Nei. Umulig. -Hvorfor det?
Vi går virkelig rundt grøten her. Bare innse fakta, ok?
Du er sønnen min.
Jeg kan si det om du vil.
Det er hyggelig av deg, Marcus, men nei.
-Hvorfor ikke? -For himmelens skyld!
Hun har en sjelden sykdom, og om hun tror noe som ikke er riktig...
og så får høre sannheten, vil hjernen hennes koke og hun vil dø, ok?
For noe tull.
Jeg er virkelig interessert i denne kvinnen.
Hvordan interessert, da?
Hva er det som er så interessant?
Ok, Marcus, vær så god.
Her er min siste rest av verdighet. Nyt den.
Jeg vil gå ut med henne. Ok?
Jeg vil at vi skal bli sammen.
Glimrende! Hvorfor sa du ikke bare det?
Jeg vet ikke.
Jeg var flau eller noe, for dette er litt nytt for meg.
Jeg traff nettopp Rachel. Hun er liksom...
Det er en jente på skolen. Ellie.
Jeg vil at vi skal bli sammen.
Jeg er ikke helt sikker.
Jeg har tenkt å spørre deg.
Hva er forskjellen på en venninne og en kjæreste?
Jeg vet ikke.
Har du lyst til å ta på henne?
Er det så viktig?
Ja, du har hørt om sex, vel?
Det er liksom ganske viktig.
Jeg vet det. Jeg er ikke dum.
Jeg kan bare ikke tro at det er alt.
Jeg vil være mer sammen med henne. Hele tiden, faktisk.
Og jeg vil si henne ting jeg ikke sier til noen andre.
Og jeg vil ikke at hun skal ha en annen kjæreste.
Om jeg fikk alt det...
var det ikke så nøye om jeg fikk ta på henne eller ikke.
Du vil lære, Marcus.
Du vil ikke alltid føle det slik.
Ok, hvordan ser jeg ut?
Bra. Hvordan ser jeg ut?
Bare vær så normal som du kan, ok?
Godt råd til Marcus.
Bare jeg kunne ha fulgt det.
Beklager rotet.
Det er der jeg jobber.
Munnen var tørr og håndflatene svette.
Jeg skjønte ikke hva som skjedde med meg.
...kan rydde opp. Ali?
Jeg bare sto der og gliste som en idiot.
-Skal vi gå opp? -Klart. Ok.
Ali.
Marcus.
Vi er i samme kull på skolen.
Ja vel? Ja, jeg tror jeg har sett deg.
Flott!
Da har dere mye å snakke om.
Will, dette er Ali.
Ali, dette er Will.
-Ok. -Ok.
Skal dere være her oppe litt?
-Høres bra ut, ikke sant? -Jo. Ok.
En stund likte jeg ham.
Jeg likte ham virkelig.
Du kan vise ham de nye dataspillene dine.
Bra. Ok, ses senere.
Vi lar dem være i fred.
Går faren din ut med mamma, er du død.
Virkelig død.
-Ta det med ro. Han er grei. -Jeg gir blaffen i om han er grei!
Han skal ikke gå ut med mamma!
Jeg vil ikke se verken ham eller deg igjen, ok?
Jeg vet ikke om det er opp til meg.
Best for deg! Ellers dør du.
Jeg fikk på følelsen at denne Ali-fyren kanskje var en seriemorder.
Kan jeg prøve datamaskinen din? Hvilke spill har du?
Hører du meg?
Ja, men det er ikke stort jeg kan gjøre i øyeblikket, er det vel?
Jeg mener, Will, det er faren min...
han liker moren din, og jeg tror hun liker ham.
Hun liker ikke ham!
Hun liker bare meg!
Noe av det flotte med Rachel...
var at jeg ønsket å kysse henne hver gang hun sa noe interessant.
Som var hele tiden.
Det var sexy. Det var merkelig.
Jeg bruker Bristol-kartong, tusjpenn og...
Kjeder jeg deg?
Nei, nei. Nei.
-Hva? -Ingenting.
Du bare liknet på Marcus der.
Ja vel?
Jeg syns det er søtt hvor mye han tar etter deg...
og at han kler seg som deg også.
Jeg syns ikke egentlig at jeg kler meg som Marcus.
Marcus?
Vent! Hold an litt. Kom igjen, vi skal tilbake.
-Han er helt forskrudd. -Nei, det er han ikke.
Han sa han ville kutte meg i biter og gjemme meg under gulvplankene.
-Gjorde han det? -Nei.
Men han er sikkert i stand til det.
Det blir annerledes. Du vil like det.
Marcus, Ali har noe han vil si deg.
Har han ikke?
Unnskyld, Marcus.
Jeg mente ikke å si de tingene.
Det er greit, Ali.
Ali syns det hele er svært vanskelig.
Ja, det gjør Marcus også.
Ikke sant, kompis?
Du vet, skilte foreldre...
og å ikke vite hvordan en skal føle det overfor nye mennesker.
Ja. Nettopp. Akkurat sånn føler jeg det.
Ali kom ikke overens med han siste jeg gikk ut med.
-Han var en løgner! -Greit, kjære.
Han var ikke mors beste barn.
-Jeg sier ikke at du og jeg gjør det. -Helt i orden.
Han liker deg. Det sa han.
-Tusen takk, kompis. -Hjelp.
Skål, kompis.
Ikke se så bekymret ut, kjære.
Ellie!
-Marcus! Følger du etter meg? -Nei.
Synd. Jeg følte meg som en kjendis.
Ja, men det visste jo ikke jeg vel, sexy?
Jeg sier bare at du må passe deg.
Det minner bare litt mer om eier og kjæledyr enn et kjærestepar.
Jeg er i det minste ærlig.
Hva mener du?
Det er bare det at du og Rachel...
Hva? Hva mener du med det?
Jeg vet ikke, jeg tror du og Rachel har et problem.
Jeg mener, du ønsker å være sammen med henne, men hun tror du har en sønn.
Det har du ikke.
Hvis du skal være sammen med noen...
burde du ikke fortelle dem slikt?
Nei.
Jeg mener sannheten.
Hva feiler det deg?
Men senere den kvelden, da jeg var alene...
husket jeg det Marcus hadde sagt.
Ja, jeg ønsket å berøre Rachel.
Men akkurat nå, hvis jeg måtte velge...
ville jeg ha vært fornøyd med bare samvær, slik Marcus sa.
Hjelp, holdt jeg på å bli til Marcus?
Ville han kjøpe sko til meg snart?
Jeg tok rådet hans og fortalte Rachel sannheten.
Eller nesten sannheten.
At jeg ikke var Marcus' egentlige far.
Og det er ikke egentlig tang.
Men da jeg hadde fortalt sannheten, visste jeg at jeg ville få flere spørsmål.
Men, hvis du ikke er hans biologiske far...
og heller ikke bor sammen med ham, hvordan er han da din sønn?
Ja, jeg forstår.
Det må virke svært forvirrende fra utsiden.
Si meg hvordan det er på innsiden.
Det er en lang, kjedelig historie.
Vil du at vi skal gå videre til vin?
Vil du ha litt kinesisk risvin, frøken?
Du ønsker sikkert å prøve Panang Paneng.
Ikke sant?
Nei.
Fortell om ditt forhold til Ali.
-Er det like komplisert som mitt og Marcus sitt? -Nei.
Jeg lå med faren, og ni måneder senere fødte jeg.
Ganske normalt.
Ja. Det misunner jeg deg.
Beklager at jeg maser om dette, men jeg har ikke forstått det helt ennå.
Du er Marcus' stefar, men du bor ikke med ham eller moren.
Nei, du skjønner, vent.
Jeg har aldri sagt at han var min sønn.
Har jeg?
Ordene "Jeg har en sønn som heter Marcus," kom aldri fra min munn.
Det var det du valgte å tro.
Ja. Sikkert.
Det er jeg som fantaserer.
Jeg ønsket å tro at du hadde en sønn, så jeg lot fantasien løpe løpsk.
Jeg spilte en rolle, det forstår jeg.
Nei! Ikke i det hele tatt. Jeg traff deg og tenkte: "Søt fyr.
"Om han bare hadde en sønn. En nerdete tenåring om mulig.''
Så dukket du opp hjemme hos meg med Marcus, og bingo!
Nå har jeg gjort denne syke koblingen på grunn av et dypt psykisk behov jeg har.
Du må ikke plage deg selv av den grunn.
Det kunne ha skjedd med hvem som helst.
Første gang jeg traff deg syntes jeg du virket litt tom.
Men så forandret jeg oppfatning.
Kanskje jeg hadde rett.
-Rachel, hør her. -Ja?
Jeg beklager, du har rett.
Jeg er tom.
Jeg er egentlig null og niks.
Jeg aner ikke hva jeg tenkte, beklager.
Ha det, Ellie.
Marcus! Kompis!
Ha det, Marcus!
Vi ses, Marcus!
Mamma?
Så hvis z = 17, er x > 2?
Marcus?
Jeg visste ikke svaret.
Jeg visste ikke hva x var lik.
Og jeg kunne ikke hjelpe mamma.
"BARNEROCK" Vis ditt talent på skolens rockekonsert
Og så demret det for meg.
Det var noe hun sa jeg kunne gjøre for henne.
-Jeg har tenkt å synge på skolekonserten. -Du? På rockekonserten?
Jeg tror ikke det er noen god idé, Marcus.
Vil du akkompagnere meg?
Alt jeg har er en tamburin.
Nei, beklager. Det er selvmord.
Jeg mener, de vil korsfeste deg.
Mamma er i gang igjen.
-Med hva? Beklager. -Hva mener du med hva?
Gråtingen.
Hun sitter inne hele dagen og gråter.
Hun gjør det om morgenen også.
Det er like ille nå som det var før Død and-dagen.
Marcus, jeg beklager, kompis...
jeg er litt opptatt for øyeblikket.
Er du opptatt? Med hva?
-Hørte du ikke hva jeg sa? -Jeg hørte det.
-Hva vil du at jeg skal gjøre med det? -Jeg vet ikke.
-Du kunne snakke med henne. -Og hva skulle jeg si?
-Vet ikke! -Hvorfor skulle hun høre på meg?
Hvem er jeg for henne?
-Jeg er ingen. -Du er ikke ingen.
-Du er... -Hvem? Hvem tror du jeg er?
Hvem tror du at du er?
Du kommer hit ubedt, du forstyrrer livet mitt, roter ting til.
Hva vil du? Dette er ikke mitt problem.
Vi er ikke i familie. Jeg er ikke onkelen din.
Ingen storebror.
Vi har slått ganske ettertrykkelig fast at jeg ikke er faren din, vel?
Men...
Dette er jeg:
Jeg er fyren som er virkelig god til å velge joggesko eller plater, ok?
Det er alt. Jeg kan ikke hjelpe deg med ekte ting.
Jeg kan ikke hjelpe deg med noe som betyr noe.
Du kunne prøve.
Du har rett.
Du kan ikke hjelpe meg.
Hvordan kunne du?
Du er en dust som ser på TV hele dagen...
og kjøper ting.
Du driter i alle, og alle driter i deg!
Mor sa at når jeg sang, så brakte det solskinn og glede...
inn i livet hennes.
Så jeg ville gjøre det, selv om det betydde at mitt var slutt.
Se, mamma.
Livet mitt består av tidsenheter. Kjøpe CD-er: To enheter.
Spise lunsj: Tre enheter.
Trene: To enheter.
Alt i alt hadde jeg et meget fullverdig liv.
ENSLAGERFENOMENER
Det er bare det at det ikke betydde noe.
Sannheten var at det bare var én ting som betydde noe for meg:
Marcus. Han var det eneste som betydde noe for meg.
Og Fiona var det eneste som betydde noe for ham.
Og hun var på vei utfor stupet.
Enslige foreldre alene sammen!
Alle for én og én for alle!
-Fiona! -Will, vi har ikke sett deg på en stund.
Hvordan går det med Ned?
Hvem? Han er bare tull. Han finnes ikke.
Ja, jeg diktet ham opp.
-Diktet du ham opp? -Ja.
-For å treffe kvinner. -Du er syk.
-Fiona, jeg må snakke med deg. -Sett i gang.
Nei, snakke ordentlig med deg, på tomannshånd.
Nei, dette er en sannhetssirkel.
Det du har å si, kan du si foran alle.
Ok. Vennligst ikke prøv å ta selvmord igjen.
Jeg kan ikke tro at du sa det. Det er en privat opplevelse.
Men det er det som er poenget. Det er ikke det.
Marcus er bekymret for deg.
Jeg er bekymret fordi han er det.
Will, jeg har ingen planer om å ta selvmord.
Har du ikke?
Ikke for øyeblikket, nei.
Storartet. Storartet!
Bra.
Du vet vel at jeg ikke er tiltrukket av deg?
Hva er det du snakker om? Nei. Er du sprø?
Ok. Helt feil ord.
Men det er noe vi burde snakke litt om.
Gråtingen om morgenen, depresjonen.
La oss få ordnet det.
-Det er det menn tror, ikke sant? -Hva?
At med mindre du har svaret, med mindre du kan si:
"Jeg kjenner en fyr i Essex Road som kan ordne det," så er det håpløst.
Nei.
Vel, jo, ok. Jeg ville.
Jeg ville elsket å ha kjent fyren i Essex Road...
for jeg tror jeg ville være ubrukelig.
Will, du er ikke ubrukelig.
Du er her. Og det betyr noe.
Akkurat.
-Kan vi... Går det greit? -Hva?
-Marcus skal synge på skolekonserten. -Skal Marcus synge?
-Ja, synge. -På skolen?
Det er en popkonsert.
-Jeg vil komme tidsnok. -Vent. Hva skal han synge?
"Dreper meg sakte med sin sang
"Forteller om livet mitt"
-Når begynner det? -Hva har du imot at Marcus skal synge?
Du vet den drømmen hvor du er på skolen uten bukser og alle ler?
-Hva er sammenhengen? -Det blir Marcus, men i virkeligheten.
Synger han den sangen foran de barna...
kan du bare avskrive ham til universitetet.
Om han kommer så langt, for han kommer til å bli revet i filler.
Man kan ikke hindre noen i å uttrykke seg.
Han uttrykker ikke seg selv! Han uttrykker deg, ok?
Herregud.
Hva? Jøssenavn.
Du har rett. Will, er jeg en dårlig mor?
Nei, du er ingen dårlig mor. Du er bare en galning.
Nei, jeg er en dårlig mor.
Jeg har latt alt flyte og har ikke fulgt skikkelig med.
Han er en veldig spesiell gutt.
Han har en spesiell sjel, og jeg har såret den!
Vær så snill, hold munn. Du sårer min sjel.
-Ok, parker du. -Hva?
Hei.
Hva gjør du her?
Det er Ali der oppe.
Han har talent.
Det var Def Penalty Kru med Murder Fo' Life.
Vårt neste store nummer er Marcus Brewer...
som skal synge Roberta Flacks avholdte Killing Me Softly.
Han blir akkompagnert av Simon Cosgrove på blokkfløyte.
Marcus, jeg kan ikke.
-Den gjengen kommer til å hudflette oss. -Men du sa...
Beklager. Her har du de fem pundene tilbake.
Når som helst nå.
Kom igjen, Marcus, din tosk!
Vent!
Unnskyld. Hva er det som foregår her?
Ingenting. Alt er under kontroll. Jeg er bare stemmelæreren hans.
Hva gjør du her?
Jeg hørte du skulle begå sosialt selvmord, så jeg stakk innom.
-Akkompagnatøren stakk! -Flott.
-Du må ikke. -Jeg kan ikke det.
Jo, det kan du. Bare si det var kunstnerisk uenighet.
Du kan ikke jobbe uten ham. Han var et narkovrak.
Mamma vil at jeg skal synge. Hun blir glad.
Ingenting du gjør kan gjøre moren din glad, ok?
Ikke på lang sikt. Det må hun klare selv.
-Kom hit nå! -Bare stikk av, du!
Det viktigste er at du selv er lykkelig.
Jeg har prøvd å bli lykkelig. Hun har prøvd å bli lykkelig.
Det går ikke. Man trenger andre for å bli lykkelig.
Men det er nettopp det.
Om andre kan gjøre deg lykkelig, kan de også gjøre deg ulykkelig.
Tror du de der ute vil gjøre deg lykkelig?
Hold an. Vent. Ikke gjør det.
Marcus! Pokker.
Kom igjen, Britney!
Ja, syng en sang, da vel.
Denne er til min mor.
"Jeg hørte han sang en god sang
"Jeg hørte han hadde stil
"Jeg kom for å treffe ham
"for å lytte en stund
"Og der var denne unge gutten
"en fremmed for meg"
Du er søppel!
"Spilte min smerte med fingrene
"Sang mitt liv med sine ord
"Drepte meg sakte med sin sang
"Drepte meg sakte"
Hvem i svarte er det?
"Fortalte hele livet mitt med sine ord
"Drepte meg sakte med sin sang
"Jeg følte meg feberhet
"forlegen for mengden
"Jeg følte at han fant mine brev og leste hvert av dem høyt
"Jeg ba om at han måtte bli ferdig
"men han bare fortsatte
"Spilte min smerte med sine fingre
"Sang mitt liv med sine ord
"Drepte meg sakte"
Gi dere.
"Drepte meg sakte med sin sang
"Fortalte mitt liv med sine ord Drepte meg sakte
"Med sin sang
"Han sang som om han kjente meg"
Will.
"l all min mørke fortvilelse"
Vi er ferdige.
"Og han så rett gjennom meg som om jeg ikke var der"
Will, kom igjen.
Will, vi er ferdige.
Der var jeg altså og drepte dem sakte med min sang.
Eller snarere ble drept. Og ikke så sakte heller.
Jeg sang med øynene lukket.
Var jeg redd?
Jeg var stiv av frykt.
Dette var ikke å bo på en øy.
"Drepte meg sakte
"Med sin sang"
Takk, Finsbury.
Jeg vil presentere ett eller to medlemmer av bandet.
Marcus Brewer sang og spilte tamburin.
Det var stort sett det hele.
La oss komme av fort.
Marcus, takk. For sangen.
Du var fantastisk.
-Syns du? -Ja.
Faktisk syns jeg vi burde feire.
Ok.
Hva med McDonald's?
-McDonald's? -Ja.
Takk, mamma, men det er ok.
Nei, jeg mener det. Jeg vil på McDonald's.
Jeg er ikke særlig sulten.
Kom igjen. Kunne du ikke ha myrdet en Big Mac?
Mamma!
Ok, en annen gang.
Når som helst.
Jeg blir her en stund, vet du.
Innen neste jul var ting tilbake til normalen.
Før du kom...
Hver mann er en øy. Og det står jeg ved.
Men noen menn tilhører tydeligvis øygrupper.
Under havoverflaten er de faktisk forbundet.
Har du tenkt å gifte deg med mamma, eller?
Vet ikke.
Hvorfor?
Tror du hun vil?
-Jeg ville at han skulle gifte seg med mamma. -Hva?
Ja. Men det var da hun var deprimert og jeg var desperat.
Takk, kompis. Skål.
-Hvordan bruker du denne blandegreia? -Du bruker den ikke.
-Før tenkte jeg at to ikke var nok. -Jøss.
Nå var det masse mennesker.
Og det var flott. For det meste.
Skal dere latsabber reise dere og hjelpe, eller hva?
Hvordan kjenner du Will?
Vi meldte oss frivillig for Amnesty International for et par år siden.
Ja, det stemmer. Hvordan går det i Burma, Tom? Bedre?
Jeg mener, bra?
Ja, og han ringte plutselig og inviterte meg til julelunsj.
Så, her er jeg.
Sier du det?
Hvordan går det med deg og Ellie nå?
Er hun kjæresten din?
Er du gal?
Hvor kjøpte du de joggeskoene?
-Hvorfor? Hva er galt med dem? -Ingenting.
Hva?
Forresten tror jeg du og Rachel har en sjanse.
-Jeg mener, om du ikke roter det til. -Takk.
Jeg skapte et monster.
Eller kanskje han skapte meg.
Jeg vet ikke hvorfor Will ble så opprørt.
Jeg mente bare at jeg ikke tror par er fremtiden.
Man trenger mer enn det. Man trenger støtte.
Slik jeg så det, hadde både Will og jeg støtte nå.
Det er som det han sa Jon Bon Jovi hadde sagt:
''Ingen mann er en øy.''